poezii v3 |
Agonia - Ateliere Artistice | Reguli | Mission | Contact | ÃŽnscrie-te | ||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
||
![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | |||||
Articol Comunităţi Concurs Eseu Multimedia Personale Poezie Presa Proză Citate Scenariu Special Tehnica Literara | ||||||
![]() |
|
|||||
![]() |
agonia ![]()
■ Pleoapa ca prezervativ ![]()
Romanian Spell-Checker ![]() Contact |
- - -
- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 2011-04-11 | |
Uneori aștept în fața oglinzii
să regăsesc în spatele meu acea siluetă masculină care să se-apropie-ncet, târând după ea tot mirosul de cafea caldă din bucătărie, să-și lipească ușor urechea de abdomenul meu ca un copil speriat. Atunci mă mângâi singură până mă doare absența asta și decid că vreau să fiu tată, căci mamele plâng și iubesc prin nespusele lor, eu nu pot și nici nu vreau să. Dac-o să nasc vreodată un om, am să-i dau un nume frumos și am să-l las să crească singur la țară. Oamenii nu înțeleg orașul, se cred dăștepți și chipeși, se măsoară și se cântăresc zilnic. Au tipare. Îți scriu de pe patul lui Procust, singura masă de operație liberă din spitalul în care m-au trimis cei din lumea bună și modernă, oamenii aia dăștepți și chipeși care zâmbesc melancolic când citesc poezii erotice și fumează doar finețuri, că deh. E-o căldură aici în sudul universului meu cu labele-n sus de-ți vine să dai jos de pe tine și kilogramele în plus, da' oameni-s reci, mamă dragă, reci dați naibii, își mângâie câinii cu mătura și lasă urme de ruj pe cearșaful vecinilor bogatași. Atât de reci că-i simt,mamă dragă, le simt mirosul acru a moarte ce se lasă așteptată de unii ce-și strâng fumul din plămâni în saci. De trei zile miroase-a moarte peste tot în scara blocului. Tu stai întins pe jos, mi-arunci priviri șoptite parcă, îmi spui să nu uit că mai am doar câteva guri de cafea și e rândul meu să-nchid un ochi, apoi celălalt și eu mă grăbesc spre bucătărie să-mi găsesc ceașca și dau de oglindă. Mă mângâi până mă doare absența asta constantă, sunt tată al unui copil care nu se va naște niciodată, mă-nconjoară oameni care nu înțeleg. Orașul a clipit. Am apucat doar să murim în neputința noastră.
|
||||||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|||
![]() | |||||||||
![]() |
Casa Literaturii, poeziei şi culturii. Scrie şi savurează articole, eseuri, proză, poezie clasică şi concursuri. | ![]() | |||||||
![]() |
Reproducerea oricăror materiale din site fără permisiunea noastră este strict interzisă.
Copyright 1999-2003. Agonia.Net
E-mail | Politică de publicare şi confidenţialitate