poezii v3 |
Agonia - Ateliere Artistice | Reguli | Mission | Contact | Înscrie-te | ||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
||
![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | |||||
Articol Comunităţi Concurs Eseu Multimedia Personale Poezie Presa Proză Citate Scenariu Special Tehnica Literara | ||||||
![]() |
|
|||||
![]() |
agonia ![]()
■ mă simțeam ca un ciorap desperecheat ![]()
Romanian Spell-Checker ![]() Contact |
- - -
- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 2019-02-05 | |
mă uit în jur și nu mai cred
în nimic, de cele mai multe ori jelim propria durere, poate lucrurile sunt orânduite în vreun fel, poate nu suntem la mila destinului, nu știu de ce, mai demult linia orizontului mi se părea senină și dreaptă, astăzi se frânge parcă într-un zbor de albatros rănit, vine un moment în care începi să pierzi treptat câte un prieten, câte o onomastică, câte o iubită, câte o înmormântare de părinte, când începi să-ți pierzi mințile, când auzi despre boli crunte și bătrâneți chinuite, când ai vrea să crezi cu disperare în ceva chiar dacă nu credeai și nu te temeai de nimic, în inerția noastră uităm a onora viața, credem că îi vom avea lângă noi pe cei dragi pentru totdeauna, moartea e un subiect tabu despre care nu vorbim, prinși în durerea noastră jelim, odată linia orizontului mi se părea clară, astăzi cerul are culoarea pământului, nu știu de ce confund tot mai des amurgul cu răsăritul, nu știu, poate până la urmă orice sfârșit este doar un nou început teribil de trist
|
||||||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|||
![]() | |||||||||
![]() |
Casa Literaturii, poeziei şi culturii. Scrie şi savurează articole, eseuri, proză, poezie clasică şi concursuri. | ![]() | |||||||
![]() |
Reproducerea oricăror materiale din site fără permisiunea noastră este strict interzisă.
Copyright 1999-2003. Agonia.Net
E-mail | Politică de publicare şi confidenţialitate